Biel Majoral publica 'Arasíquesí...', un cant a la llibertat d'expressió
El cantant mallorquí estrena el seu quart disc uns mesos després de rebre la Creu de Sant Jordi
![Biel Majoral “A la cultura popular, jo simplement li dic cultura”](https://static1.ara.cat/clip/4f1428a9-8a59-492b-9f56-686be52b5c87_16-9-aspect-ratio_default_0.jpg)
PalmaEl que havia de ser un concert "d'adeu" va esdevenir el quart disc en solitari de la seva carrera com a cantant. Biel Majoral, qui, tot i estar retirat, continua amb la docència al capdavant de l'Estudi General Lul·lià, acaba d'estrenar Arasíquesí.... Segons ell, la frase continuaria amb un "que em trobareu", però no vol sonar pretensiós. El seu últim recital al teatre Principal, el juny del 2018, el va marcar tant que no es va poder acomiadar de la música, i amb el suport del productor Miquel Brunet va decidir enregistrar un nou treball amb la llibertat d'expressió com a bandera.
És evident que hi ha un rebuig contra les coses que ens volen fer creure que són normals i per les quals tant va lluitar la nostra generació", explica el músic. "No puc consentir que es carreguin els drets humans", diu el cantant, qui assegura que "hi ha un sentiment palpable d'indignació" al seu recull de cançons. Com a reconeixement pel seu activisme, el cantant va rebre la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya aquest maig passat.
Tot i això, el primer tret que destaca del nou disc és la manera com s'ha fet: "Mentre jo cantava ells interpretaven la música amb els instruments". El resultat ha estat un "aire més àgil", en detriment del "virtuosisme de la veu", el qual no interessa a Majoral. "No hi ha tanta seguretat, no és tan mecànic. Ara tot es pot arreglar amb tecnologia, però nosaltres ho fèiem amb els dits o amb la veu", assenyala.
El repertori musical d'Arasíquesí... es caracteritza per combinar la tradició popular amb adaptacions de la cançó castellana. En concret, dels vuit temes que el componen, destaca Les eines de ma lluita, en què revisa un tema emblemàtic del cantador d'origen indi d'Atahualpa Yupanqui, i La filla de Juan Simón, una versió intimista i punyent del clàssic d'Angelillo.
Tot i que no confirma que aquest treball sigui un adeu definitiu, reconeix que amb la seva edat el que vol fer és continuar amb la seva faceta de pagès: "Fer matances i sembrar blat". Ara bé, pensa combinar-la amb petits concerts que té previstos a diferents punts de l'illa amb un format innovador. "No serà un gran concert, farem un o dos temes i els explicarem. Cada cançó té una història interessantíssima darrere", afirma.