Joan Tomàs Martínez Grimalt: "La poesia és un camí on et perds encara que no ho vulguis"
Poeta, dramaturg i guionista
![Joan Tomàs Martínez Grimalt](https://static1.ara.cat/clip/4f7bbcbe-91e5-4a2e-a983-c8805f3700e2_16-9-aspect-ratio_default_0.jpg)
PalmaJoan Tomàs Martínez Grimalt (Palma, 1984) ha rebut la notícia d’haver guanyat els Jocs Florals amb una alegria serena, agraït i satisfet però també conscient que cap guardó ha d’interrompre els camins de la poesia. Rebrà el premi el pròxim 10 de maig a Barcelona i Fosca negra, cinquè poemari de la seva trajectòria, veurà la llum a finals d’estiu.
Què significa guanyar un premi com els Jocs Florals?
— És un premi important i està clar que té un cert pes, no es pot negar. Ara bé, si això és un punt d’inflexió o si aquest premi, en el meu cas, m’ha de dur a qualque lloc concret, jo no ho crec: és un premi, res més. Estic agraït perquè és un reconeixement a la feina que faig però no ens ha de desnortar: no eximeix de continuar fent feina, de continuar creant i de continuar millorant. Escriure és una feina de fons i de llarg recorregut, requereix constància, dedicació i aprenentatge, i guanyar un premi com aquest no et pot dur a pensar que puguis renunciar a cap d’aquestes coses.
I del poemari guardonat, Fosca negra, què en podeu avançar?
— És delicat dir-ne res perquè la interpretació d’un poemari no pot quedar en mans de l’autor. Seria perillós perquè en desactivaria el potencial o almenys una part del seu interès. Sí que hi ha una continuïtat amb el meu poemari anterior, Epigramari (Adia Edicions, 2021), i és bàsicament un llibre que mira cap al futur de manera contemplativa.
Mira al futur i du per títol Fosca negra?
— Sí… La fosca forma part de la realitat ben igual que la llum, no podem triar només una de les dues coses: formam part dels dualismes i dels oposats. Perquè hi hagi llum hi ha d’haver ombra i pot ser és un trànsit necessari. Ara bé, jo tot això no ho sé cert, és una hipòtesi que planteig, res pus.
A xarxes vàreu compartir la notícia del premi parlant del “camí indesxifrable que és la poesia”. Cada vegada ho és més? O ho és menys?
— Per a mi la gràcia o l’interès està en el fet que no ho deixi de ser. Quan dic indesxifrable em referesc a aquesta multiplicitat de lectures i de capes, que tu et penses que vas cap a una banda i en realitat la poesia et guia cap a una altra. És un camí on et perds encara que no ho vulguis i la gràcia crec que es troba precisament en això. Tot i que et pensis que saps on vols anar i com hi aniràs, sempre t’acabes perdent. I l’atractiu de la poesia passa per això, tant si n’ets lector com si n’ets creador.
Parlant de lectures, què llegeix ara mateix el guanyador dels Jocs Florals 2023?
— Idò llegesc Els estranys de Raül Garrigasait, no és el darrer que ha tret però jo preferesc llegir els llibres quan no són novetat i no hi ha hype. De fet, el vaig començar el mateix dia que vaig saber que havia guanyat el premi, va ser purament casual: tenc una muntanya immensa de llibres i en funció del moment n’agaf un o un altre. I aquell dia va tocar aquest.