L’acadèmia que pot ensenyar-te a fer un nadó
Els ‘reborn’ s’han popularitzat les últimes dècades i la seva funcionalitat va des de l’entreteniment fins a teràpies per a gent que ha perdut un fill
![Imatge Reborn OK](https://static1.ara.cat/clip/ac8a0a2e-dfc2-420b-8670-e5ca225daccb_16-9-aspect-ratio_default_0.jpg)
Amb la digitalització, molts productes s’han popularitzat. Les opcions que aporta internet per conèixer i fer conèixer són infinites. Un d’aquests grans booms ha estat el dels nadons reborn, un tipus de nines amb característiques realistes que intenten simular l’aparença dels nadons reals. Així, van aparèixer blogs, cursos en línia i canals de YouTube que ensenyaven a fabricar-ne. Es va crear una comunitat. Algunes persones en col·leccionen, d’altres els tenen com una joguina i fins i tot se n’utilitzen en teràpies per a gent que ha perdut algun fill de manera prematura i per a persones que pateixen malalties degeneratives, com per exemple l’Alzheimer.
El seu origen, però, ve de lluny. Durant la Segona Guerra Mundial, a Alemanya, a causa de l’escassetat de recursos algunes mares van començar a restaurar nines antigues que estaven en mal estat per als seus fills. No seria fins anys més tard, però, amb l’inici del seu procés d’industrialització, que no s’hi començaria a buscar un alt nivell de realisme. En aquest procés, però, els més puristes van detectar un nou corrent: el newborning, que fa referència a elaborar aquesta mena de ninos però a partir de peces noves. Amb el temps, doncs, el terme original ha anat canviant de significat. Els reborn han deixat de “tornar a néixer” (és el que significa la paraula en anglès) per convertir-se en ninos realistes fets artesanalment.
El tipus d’elaboració depèn dels artistes que els fabriquin. N’hi ha de diferents gammes en funció dels materials que s’utilitzin. Un dels sistemes més tradicional i barat de fer-ne és a partir d’un cos de tela i unes extremitats fetes de vinil. D’aquesta manera es pot aconseguir una estètica realista, però la textura del nino no acaba de ser gaire semblant a la d’un nadó de veritat. És per això que es van començar a fer amb silicona, ja que permet aconseguir un hiperrealisme en l’aparença i el tacte. També existeix una opció intermèdia entre aquestes dues formes: el vinil siliconat. D’altra banda, hi ha parts del cos específiques que es fan amb diferents productes. És el cas dels ulls, que si bé és més barat fer-los amb plàstic, també n’hi ha de fets amb vidre, utilitzant pròtesis humanes.
Un dels factors clau per obtenir aquest hiperrealisme en els ninos és la pintura. Tamara Aldama, creadora d’un taller artesanal que elabora aquestes figures anomenat Cachitos Reborn, explica que el procés comporta barrejar diferents productes industrials per aconseguir el color més adequat. A més, el procés d’aplicació és força complicat, ja que, segons Aldama, es fan unes “35 o 40 capes de pintura al nino per aconseguir la perfecció”. Per entendre la complexitat que comporta, només cal pensar que els creadors de ninos reborn hi apliquen diferents pigmentacions i fins i tot reprodueixen les venes dels nadons.
aldama va aficionar-se als reborn el 2016 –una de les seves filles n’hi demanava un– i, un cop convertida l’afició en passió, va començar a penjar vídeos a YouTube fa quatre anys en què explicava processos de creació de nadons reborn a persones que s’hi estaven iniciant. El canal va funcionar i a poc a poc més persones consultaven els seus vídeos a la plataforma. A través dels comentaris va detectar com, a mesura que anava penjant contingut, més gent s’hi interessava, i es va començar a formar una comunitat que aprenia amb ella. És per això que va començar a penjar vídeos únicament per a subscriptors i va proposar-se fer-ne una acadèmia. Ara, però, veient l’èxit que ha tingut a les xarxes, es planteja fer el pas a la presencialitat i està a punt d’obrir un taller a Sant Adrià de Besòs, on impartirà classes i tindrà reborn en venda.
Quan es venen, els nadons reborn sempre van amb complements que formen la seva personalitat. Fabricar els que produeix Aldara costa al voltant de 200 euros i ella normalment els posa a la venda per sobre de 400 euros. Tot i això, explica que “el preu varia molt depenent dels productes que es facin servir, però un altre factor clau per calcular el seu valor és, com en tota obra d’art, el nom de l’artista que el crea”.