Isaac Padrós, polític cec: “Enamorar-se a les fosques és molt bèstia”
Una història d'amor i de superació
![El setembre de 2014 el polític Isaac Padrós va tenir un accident que el va deixar cec](https://static1.ara.cat/clip/e9c16ddb-f65e-4af4-b0f8-cf3e7fcdbaf8_16-9-aspect-ratio_default_0.jpg)
El setembre del 2014, el polític Isaac Padrós va tenir un accident que el va deixar cec. Aquells primers mesos no entenia per què li havia hagut de passar a ell: es va transformar en una persona autodestructiva. “Estàs indignat, emprenyat amb tu mateix. Per què m’ha passat a mi, amb la de malparits que hi ha al món?”, penses. I, aleshores, arriba un moment que, no saps ben bé com, fas un clic i comences a canalitzar aquesta energia malgastada. I dius: d’acord, m’ha passat això i he d’aprendre a conviure-hi”, relata Padrós.
Així va ser com, un any després, ja més serè, se’n va anar al banc perquè volia comprar un pis adaptat a la nova situació. La persona que el va atendre va ser la Carme Tèrmens Castells. “Em va agradar a l’instant per una cosa molt senzilla: em parlava com si res, sense paternalisme, sense aquell ai ai pobret”. “Conèixer algú i enamorar-se a les fosques és molt bèstia”, afirma.
El que ell percebia anava molt més enllà del que es pot veure amb els ulls. “Apareixen altres coses, la veus d’una altra manera. Quan em veia entrar al banc m’obria la porta i m’oferia el colze. Jo notava la seva alçada, el tacte de la pell, la manera de caminar, el tipus de roba que portava, l'olor…”, enumera Padrós. El tacte va ser molt important. “A una persona invident no li pots dir «firma aquí». La Carme em posava el bolígraf a la mà esquerra i em col·locava l’índex de la mà dreta allà on havia de firmar. Aquest joc de dits va ser molt especial: t’agafo el dit, te’l poso aquí... Jo percebia les mans d’una persona que es cuida. Amb tot de detalls, i així vas construint aquesta mena de sudoku gegant sobre com és l’altra persona i per què t’agrada”.
Un dia Padrós va voler ensenyar-li el pis que s’havia comprat. “Després de l’accident m’havia autoconvençut que mai trobaria parella, així que el vaig comprar pensant en el Guilty i en mi: el meu gos pigall seria la meva parella”. Quan la Carme va veure el pis, li va dir: “Per a tu i per al gos és perfecte, tindreu espai de sobres”. Uns anys i uns quants cafès després, aquell pis s’ha quedat petitíssim. “Ara a casa som la Carme, l’Anna, la nostra filla de tres anys i mig, l’Oriol, fill del primer matrimoni de la Carme, que té 15 anys i fa metro noranta, un servidor i en Guilty. Hem passat de dos a cinc”, diu content el polític.
Padrós explica que quedar-se cec al principi el va destruir i que revertir la situació el va fer sentir molt poderós. “Aprens a estimar-te d’una altra manera. Aquest amor per tu mateix és una segona oportunitat que t’ha donat la vida, i que et permet estimar també els altres. Hi ha qui viu una vida i n’hi ha qui en viu dues”.